…дещо із краєзнавчого…про популярність кінематографу говорити зайве…винахід цього виду мистецтва перевернув уявлення про світ практично всього людства…
У Малині, наприклад, перший кінотеатр почав працювати у будівлі «пожарки» у 1910 році…потім фільми демонструвалися у центральному будинку культури та палаці культури паперовиків…у 1966 році місто отримало шикарну, як на ті часи, будівлю кінотеатру, який носив ім’я Павла Тараскіна…це був один із перших широкоекранних кінотеатрів в Україні, де відбулося ряд допрем’єрних показів фільмів, що були зняті в Малині або про події у місті…але особливий ажіотаж викликало чомусь «індійське кіно», цей феномен для мене і досьогодні є загадкою…з часом змінилося ставлення до кінематографу взагалі, а також до кінотеатрів взагалі…малинський кінотеатр (який був у власності району, а не міста) пішов з молотка…і його будівля у центрі Малина «зависла в повітрі»…швидше всього там уже «кіна не буде»…але спогади збереглися і не лише у мене…
Читайте також: На Житомирщині протестували проти головного лікаря місцевої лікарні
Про фініки, плавлений сирок і … кіно
У кожної людини свої асоціації шкільного дитинства. Та є такі спогади, які залишаються у пам’яті цілого покоління. У малинських школярів початку 1970-х років вони пов’язані із славнозвісними масовими культпоходами в кінотеатр імені Павла Тараскіна, особливо під час канікул…
Та починалося все з того, що у класі добровільно-примусово розповсюджували білети на денний дитячий сеанс, який відбувався о 15.00. Були також сеанси на 17.15, 19.00 та 21.00. Проте, то вже вважалися сеанси для дорослих і діти молодшого шкільного віку потрапити на такі сеанси могли лише із батьками або дорослими родичами. Тому, у школу із кінотеатру приносили білети вартістю по 10 копійок, а кожному учню вручали по десять таких квитків. Необхідно було у батьків «випрсити» цілий радянський карбованець, аби потім протягом десяти днів (а стільки тривали зимові канікули) ходити і дивитися…фільми про піонерів, школу, війну (на ці фільми приходила найбільше учнів з усіх міських шкіл)…і мультфільми (тут незаперечним лідером був анімаційний фільм «Ну, постривай»). Для того, щоб переконатися, що діти дійсно протягом канікул відвідували кінотеатр, класних керівників зобов’язували проводити виховні години з обговоренням фільмів, які демонструвалися у цей період в кінотеатрі. Вчителям-філологам рекомендувалося аби учні писали свої роздуми і відгуки про фільми, які вони дивилися на канікулах.
Така форма роботи з учнями вирішувала кілька стратегічних завдань. Зокрема, вирішувалось питання виконання плану відвідуваності дитячих сеансів та фінансового плану кінотетру. Також учням прививалися засобом кінематографа радянські ідеологеми, адже, як казав вождь всесвітнього пролетаріату – наймасовішим мистецтвом є кіно.